/EN KYRKKLOCKA KLÄMTAR/
/VATTENKOKARE/
/ALLSVENSKAN PÅ RADIO/
/DÖRRKNACKNING/
Marianne?
/DÖRRKNACKNING/ Marianne?
Wow!
Snyggt, hörni! /APPLÅDER/ Det här var inte kattskit, va?
Snyggt!
/APPLÅDER/
–Just det, det är hans namn där uppe. –Så bra!
Alltså, först... Ja, visst är det? Det är nåt alldeles extra.
Eh...
Jag spyr.
Och Marianne är så bra.
Fyra veckor till och en ny klippare så ska det bli nåt.
Ska vi inte höra vad de andra har att säga först?
–David. –Allan...
Fan att ni låter mig göra den här skitfilmen!
Jag borde läggas in.
Vi fick ett väldigt kul besked för en liten stund sen.
Spektrum vill ha den som öppningsfilm.
Roffe! Tror du vi kan få ihop en A-kopia på tre veckor?
–Vi måste ringa labbet, omedelbums. –Isabelle!
Där är du ju. /SKRATT INIFRÅN HUSET/
–Varför står du här? –Det stinker där inne.
–Va? –Jag mår illa.
–Mår du illa? –Kanske.
–Vilken visning! –Marianne...
–Oj, oj, oj. –Ja, vad kul.
Marianne...
Vi ska på festival.
Vad då?
Det inte officiellt, men du kan berätta för Markus.
Jag tror Isabelle vill åka hem.
/HÖGT KNÄPPANDE/
–Hörru... –Kan du sluta?!
Har du verkligen ingenting att säga?
Jo, den där scenen var övertygande.
–Vilken scen? –Ja, den där med killarna.
Var mamma naken i filmen?
Ja.
I några scener är hon det.
Så hon ska alltså visa upp sin kropp för alla?
Det är väl...en del av historien, det där.
"Susanna" är ju en bok.
Och så har David gjort en film av den.
Har David sett mamma naken också?
Men David är ju som en släkting.
–Det är inte så farligt. –Man kan inte lita på honom. Tyvärr.
Varför säger du så?
–Han håller inte vad han har lovat. –Vad har han lovat, då?
Han stal en teckning som jag gav till honom.
Hur då?
Den där scenen, när hon är naken med brudslöjan...
Han hade lovat att inte visa den för nån.
Har du gett en teckning till David med nakna människor?
Inte nakna som i den äckliga filmen.
Men du såg ju inte filmen.
Nej, hur så?
Jag gick in i maskinrummet.
–Varför gjorde du det? –För att det var intressant.
Mamma spelar en roll. Det är hennes jobb.
Det var väldigt verkligt.
Isabelle såg filmen.
–Va? –Från maskinrummet.
Oj.
Oh...
Jag visste inte att den skulle vara så pang på.
Vad då?
–Explicit. –Jaha.
Då måste du förklara för Isabelle hur filmen blev till.
Att det inte var på riktigt.
Det kan inte vara min uppgift att förklara det för henne.
David: Nej, jag tänkte att hon var hos dig.
Nej, det...
Kan... Ja.
Ja...
David: Kan jag komma förbi?
/RINGKLOCKA/
Isabelle.
/EN KATT JAMAR OCH STICKER UT/ Nej, han får inte gå ut.
Isabelle till katten: Hej.
Hej.
Det var längesen.
Ja...det var det.
–Vill du ha kaffe? –Ja tack.
–Nej, låt skorna vara på. –Ja.
–Ringde du sjukhuset? –Ja, jag talade med en sjuksköterska.
Hon lovade att hon skulle ringa om hon kom tillbaka.
Hm.
Hon kanske har stuckit till Sandbukta?
Sätt dig.
Man kanske skulle ringa polisen.
–Ska du inte sätta dig ner? –Jo, jo...
Ja, jag tänkte att det var bäst att köra henne tillbaka.
Mm.
Hade hon druckit?
Eh... Jag är ju inte nån sjuksköterska, precis.
–Mjölk? –Eh...ja, tack.
Visst är Tobias lik sin morfar? Det är pappa, 12, Tobias, 12.
Man trodde pappa hade fått parkinson, men han är okej nu.
Reumatism, så...
Ja, de flyttade till Kalifornien. För värmen.
Jaha.
Mamma är nog på Sandbukta. Så... Jag kan ta bussen ut.
Hon blir säkert glad att få träffa dig.
Eller arg.
–Arg? –Ja, hon är ofta arg på mig.
Ja, hon säger att hon skäms bara hon ser mig, så...
Och när hon skäms så blir hon arg, så...
Du, jag har ju lovat doktorn att hon ska vara tillbaka i morgon.
Jag kör.
Nu, tyvärr. Tack.
Marianne: Ja! Jag hittade det!
Hörni, jag har hittat passet!
Hej, hej.
Marianne: Ska du med ut och säga hej då?
Nej, tack.
Åh! Jag behöver en kram, ju.
Älskar dig, glöm inte det.
–Kom igen nu, Marianne. –Jag kommer!
Vet du var det var? I skolådan.
Jaha... Vad ska du och jag hitta på i dag, då?
Ska vi ordna vår egen lilla filmfestival, kanske? Mm?
Hallå?
Marianne!
Nej, det här har vi inte tid med. Häpp!
Vi ses strax.
Filmfestivalen i Bratislava SPEKTRUM, 1979
Tack. Och här är lite dricks.
Det är bara jag.
Mm?
–Är du nöjd? –Ja, vad eh... Ja.
–Du? –Ja, det ser ut ungefär som här.
–Mm, jättefint. –Jävligt fint.
Oj, titta vad fint de har gjort.
–Du, ska vi gå och käka nånting? –Vi ska ju i väg nu.
–Ja... –Va...?
Det är 20 minuter tills visningen börjar.
Du, du, du.
Det kommer gå bra, det här. Vi ska ha kul.
–Mm. –Du...
Men...jag tänkte ta en dusch.
–Vad betyder den blicken? –Gå och gör dig i ordning.
–Vi ses där nere, då. –Mm.
Ja, Allan Bergdahl. Vi är här med filmen "Susanna".
–Hej. –Okej?
–Vi har visst talats vid i telefon. –Ja.
Det har gått jättebra, det var lite problem på hotellet, bara.
Den här vägen.
–Är de redan här? –Ja, ja. Kom med här.
...Marianne Vogler...
...David Howard.
Vill du visa dig för honom?
Ja, det vill jag.
/SUSANNA SKRATTAR TILL/ Kyss mig.
Ja...
/TILLTAGANDE FLÄMTANDE/
Jag började genast se bilder för mitt inre, och...
...få idéer till filmen och rollsättningen.
Vad kostade det att spela in filmen? Vem finansierade och var visas filmen?
–Det är en fråga för mannen här. –Det var en normal svensk budget.
Och vi vill gärna nå ut till en slovakisk publik.
...och jag har en kort fråga.
Kommer filmen att vara på svenska, eller kommer den att vara...
Nej!
David!
Vänta! Stanna!
Hej. Rum 107, tack.
Kan vi inte vänta lite?
Bara...
...ligga här lite.
–Mm. –Kom.
Hur är det med dig och Markus, då?
Vad tänker du på?
Kärlekslivet.
Du menar om vi har mycket sex?
Mm.
Är inte det lite illojalt att prata om?
Jo.
Men pratar inte ni med varandra om sånt? Va?
Nej, vi är ju män. Vi pratar inte om sånt.
/MARIANNE SKRATTAR TILL/
Förlåt. Jag borde inte ha frågat.
Det är faktiskt ganska intressant.
Han som är så mild och mjuk.
I sängen är han ganska så auktoritär.
–Auktoritär...? –Mm.
Han är lite som ett djur.
Som ett djur?
Mm.
–Vad då för ett djur? –Nej, jag vet inte, det...
Nämen strunt i det nu.
Och ja, det har verkligen varit fantastiskt.
Från början var manuset helt annorlunda.
–Hur då? –På vilket sätt?
Jag gav boken "Susanna" till David.
Och här är vi nu.
Det har varit en riktig resa.
Jaha.
Signora Vogler gav er alltså boken och idén att göra filmen?
Gav miss Vogler er boken och idén att göra filmen?
Ja.
Ställ samma frågor till David som ni har ställt till mig.
Fråga även David.
Menar ni att ni, som regissör, besitter en unik förmåga–
–att skildra kvinnors sexualitet?
Anser ni att ni, som regissör, är särskilt ämnad att skildra kvinnors sexualitet?
/EN CYKEL SAKTAR IN/ Kvinnoröst: Aj!
Vad fa...?
–Hallå? –Marianne?
Vad gör du här?
Vi blev ju rädda.
–Vilka vi? –Isabelle och jag.
–Du måste ju tillbaka till sjukhuset. –Det här ska jag nog klara av. Stick.
Är det så här vi ska vara mot varann?
Du, jag såg dig genom fönstret första gången du kom till Backa.
Och hur du sprang i väg till bilen så fort du fick chansen. Mhm.
Men det är ju du som springer i väg.
Du ville ju inte ha mig där.
Ah men...!
Nämen...
Ja, men stick i väg, då, innan du får höra fler sanningar. Herregud!
Åh!
Nämen... – Va, glömde du nåt?
Tycker du verkligen det är jag som är rädd för sanningen?
Mm?
Tack.
–Ah... –Det här var ju bra.
–Starters menu. –Har du en engelsk?
Skål för den skandinaviska friheten, då.
Skål.
–Är du okej? –Ja.
Jag är bara lite nyfiken på det här du sa om att..
...att Markus är som ett djur.
Åh...
Va?
Mm.
–Vad? –Ja... Hur då?
–Ja, han är liksom... –Mm?
–Okomplicerat kåt. –Okomplicerat kåt?
–Mm... –Mm.
En apa.
Nej, det var inte en apa jag tänkte på. Nej.
Nej, nej.
En hund? /DAVID SKRATTAR TILL/
–Nej... –Va?
–Vill du verkligen veta? –Det är kul. Jag gissar igen.
–Jag vill veta allt om dig. –Snälla, sluta, sluta. Stopp!
Det tror jag inte. Släpp det. Släpp det, bara.
Det är så svårt att tänka sig Markus som dominant.
Mja...
Mm... Nu tar vi en sängfösare på hotellet, va?
Kom.
–Nämen, Allan-Ballan! –Där är ni! Var har ni varit?
Kolla! Recensionerna. Ganska lovande.
Får jag se? "Zuzana pro..." Men titta här!
"Susanna" en provokativ triumf
Va!
"...internationellt med filmen Pingvin"–
–"för sitt kontroversiella porträtt av moderskap..."
–Jag vill fortsätta! –"En fantastisk..."
–Ja! –Fantastiskt.
Champagne. Vi måste ha champagne! Jag bjuder.
Jag är så trött. Jag går och knyter mig.
–Nej, sluta. Inte en chans! –Jo. Tack för i kväll.
Och vi ses i morgon till frukost. God natt. – God natt.
–Du vill ha lite champagne? –Ja.
Champagne, tack.
Bra. Fler recensioner.
Kolla här.
/DET KNACKAR PÅ DÖRREN/
Rumsbetjäning till mr Howard.
Ja.
/DÖRREN ÖPPNAS/ /MARIANNE SKRATTAR TILL/
/DÖRREN STÄNGS/
Baren stängde.
–Har det hänt nåt? –Nej.
Nej...
Vad då?
Jag tror att det är bäst att du sover på ditt rum.
Så...
"Jag gav boken till David, och här är vi nu."
"Det har varit en riktig resa."
–David, snälla... –Du är bara mycket!
Förlåt, det är bara för jävla mycket.
–Fy fan! –Nämen, det...
Fy fan, det är fan du som ska skämmas.
Du med din frigjorda Susanna.
Den här moralhatten klär dig jävligt illa!
/HON DRÄMMER IGEN DÖRREN/
/EN HUND SKÄLLER TILL/
Marianne: Jag har varit skamlös.
–Men jag har varit ärlig. –Du älskar bara en känsla.
En känsla som får dig att glömma den du är.
Den känslan är som en underbar hunger.
Och den kan fylla hela dig.
Du kallar det att älska, men du vill bara vara i den berusningen.
Den här åldrade huden som har lagt sig över dig...
...ger ju en illusion av nån slags insikt.
Men du är samma gamla idiot. Samma egoistiska idiot.
Vad vet du om mitt liv?
Du kan ju säga de här sakerna... för du har aldrig älskat nån.
Då är vi två om det.
Du älskade aldrig mig. Inte ens kåtheten drev dig.
–Vad var det då? –Det var Markus.
–Mhm. –Markus?
Och din svartsjuka.
Och ditt mindervärdeskomplex.
–Nämen, du kan inte bara säga så där. –Du bestämmer inte vad jag ska säga.
Och du bestämmer inte vad jag ska göra!
Översättning: Claudia Dyfverman Iyuno för SVT
Svensktextning: Claudia Dyfverman Iyuno för SVT